Huving

Sangen kunne være med og uten ord. Karakteristisk er stort melodiomfang og veksling mellom bryst- og falsettstemme, og sangtypen minner litt om jodling. Kauking ble brukt i skogen og i fjellet for å komme i kontakt med andre folk.
 * Lokk, huv eller hjaling || =Huving= ||  ||
 * || Huving ble også kalt for huling, og er beslektet med //hauking og kauking.// Det er en form for rope-sang, der funksjonen er å signalisere til andre i utmarka eller på seteren.

Huving, eller å hule eller å hue, hauke eller lille og sulle, var til vanlig å synge uten en fast tekst; det var en personlig sang, unik for hver budeie. Slik kunne man også identifisere hvem som sang ute i marka. Huving kunne også være melodier som ikke var helt fastlagt, men som ble improviserte over et tema. Huving ble også brukt for at kyrne skulle stå stille mens de ble melket. Når budeia sang, ble kua rolig og ga mer melk. Ved å huve kunne budeia unngå at kua ble sur på grunn av melkinga og for å unngå at kua "holdt" melka. Så fikk kanskje melkebøtta stå i fred for kuas spark, dessuten. ||  ||
 * || =Mjølkesull= ||  ||
 * || media type="file" key="mjølkesull-sang.mp3" width="240" height="20"
 * || media type="file" key="mjølkesull-sang.mp3" width="240" height="20"

Sangeren kan ikke huve, sier hun - men kyra trua henne til det. Kua Bufri sparket vekk mjølkebøtta. ||  ||
 * || =Ressurser= ||  ||
 * || =Ressurser= ||  ||